Лека нощ. Благодаря ви, че бяхте клиент на магазина за електроника Шаши.
Долно копеле.
Мразя да ви безпокоя когато затваряте, но ми трябват няколко батерии
Неотдавна свършиха. Съжалявам.
Наистина ли? Няма никакви батерии в целия този процъфтяваш магазин, а?
Затворени сме. Вървете си.
Ако ще бъдете толкова груби, аз ще бъда клиент другаде.
Добре. Вървете. Бъдете.
Познай какво. Имате продажба извън нормалното работно време.
Хей, Еди. Батерии.
Какво? Мислех, че ти трябват.
Хей, погледнете това.
Хей, чувах за тези неща. Предполага се, че лаят, ходят и се държат като истинско куче.
- Дразнещо е. - Не мисля, че те харесва.
Млъквай! Предупреждавам те.
C - 437. Търсех един от тези.
Момчета, мисля, че имаме малък проблем.
Някакви железни глави, ограбващи магазин за електроника. Защо искаше да видя това?
Дръж се.
- Зак... - Брат ти е жив, Макс.
Може да искаш да са стегнеш за това, което следва.
Проектирали са я да бъде идеалния боец, човешко оръжие.
После тя избяга.
В бъдеще не много по-далеч от сега, в един объркан свят,
тя е преследвана от своето минало.
Тя не може да избяга. Трябва да се бори, за да открие съдбата си.
Не мога да повярвам. Той е жив.
Каза ми, че си го видяла в Мантикор!?
Те прибираха органите му.
Черният му дроб и бъбреци отидоха при един ранен в мисия X5.
Неговото сърце... разбира се, както знаеш,... отиде при теб.
Нямаше да съм жива, ако не беше той.
Хей.
Ренфро спомена нещо за преместването му в друга лаборатория.
Така че, са имали планове за него.
Изглежда, че са експериментирали с кибернетични протези.
Вероятно са заменили органите му с изкуствени.
- Как е могъл да свърши с тези, железни глави? - Може, когато Мантикор спря,
техник от лабораторията да го е пуснал на черният пазар.
Генетично проектиран войник с върхова кибернетика?
- Железен от горе, до долу. - Знам само, че трябва да го намеря.
- Имаш ли някаква идея къде се навъртат? - Искаше ми се, да знаех.
Чаках да ги запиша с месеци.
Британеца Еди и неговата банда, са в бизнеса с органи.
Плащат на болници, вземат органи определени за трансплантация,
после ги транспортират през морето за печалба.
- Някакви следи? - Нищо сигурно.
Но наблюдавам информационната мрежа. Ще ти кажа, ако нещо се появи.
Благодаря.
- Тя ще е тук след 15 минути. - Добре, нека да видим.
15 минути, към които 33 минути, през които трябваше да е тук,
ни носят точно 48 минути закъснение. ОК. 13-та и Кендрик. Бърза доставка.
- Тя имаше среща с доктор. - Не ви плащам достатъчно, за това.
2348 Евклид.
Виж, тя ме накара да обещая, че ще го пазя на дълбоко, но...
Този доктор, с който тя се среща е психиатър.
Разбирам. Напрежението от работата й от 11 до 4 накрая стана ли твърде много за нея?
В интерес на истината, да. Напоследък се държи доста странно у дома.
Тя продължава да е избухлива, заради фантазиите, които има, свързани с работата.
Мразя да мисля за това, което ще се случи, ако разбере, че е била уволнена.
- Избухлива ли каза? - Истински кошмар.
- Какво? - Имам пакет за теб, когато си готова.
- Дай ми пет минути. - Вземи, колкото са ти нужни. Отстъпчив съм.
Много отстъпчив.
Знаеш, че си моето момиче, но трябва да се опиташ по-силно да идваш тук навреме.
Нормал чакаше да те уволни отново.
- За щастие го разубедих. - Благодаря.
Ще ми кажеш ли какво се върти в ума ти, или ще трябва да го изкопча от теб?
Зак е.
- Той е жив. - Ау.
ОК. Някой може да мисли, че ще си щастлива да знаеш, че момчето ти е добре.
Там е работата. Не знам, дали е той.
Поради някаква причина се мъкне с банда железни глави. Не знам как да стигна до него.
Железни глави?
- Скечи! - Вие ли ме викате, Ваша Оригиналност.
Кажи на Макс за хората, които ти сритаха задника.
Беше буен месец за мен. Може ли да бъдеш малко по-точна?
Хората с лъскавите шипове за притурки?
О, тези хора. Страхувам се, че подробностите от онзи пердах са леко мъгливи.
- Тогава ги проясни бързо! - Не мога.
- Защо не? - Обещах на някой, че няма да говоря за него,
особено пред теб.
- На кого, Скечи? - Тежести ли вдигаш?
- Кой? - Обещах.
Обещавам ти, че ако до 5 секунди не ми кажеш, ще вкарам лицето ти в дебелото ти черво.
Трябва да поговорим.
Ау, Ау, Ау.
Това е мястото.
- Сигурен ли си? - Да.
Всъщност, си спомням, че блъснах една от техните глави в този стълб тук.
- Добре, мога ли да си вървя сега? - Не. Подлъгал си Скечи да продава стероиди.
Имаш късмет, че не те предадох на ченгетата.
Махнах се от всичко това след като чувах, че тези неща...
могат да накарат сърцето ти да експлодира.
След като клиентелата ти измре, на кой ще продаваш? Това прави бизнеса безсмислен
Ако това е територия на железните глави, къде те са?
Вероятно си крадат териториите един друг. - Тогава ще трябва, да привлечем вниманието им.
- Моля те, кажи ми, че ще се събличаш. - Не, ти ще се върнеш в стероидния бизнес.
- Ясно показаха, че не ме искат тук. - Представи си колко смаяни ще са като те видят.
Но те ще дойдат в комплект този път. Не, нямам интерес да се сбивам с тези психари.
- Ще намеря брат си с твоя помощ. - Брат ти.
- Това е сладко, Макс. - Той е най-близкото нещо от семейството, което имам.
Не очаквам да ме разбереш, но очаквам твоето съдействие. Или иначе...
- Или иначе какво? - Ще кажа на Нормал как използуваш Джейм Пони,
за да продаваш стероиди, и той ще може да ти изрита задника.
Няма повече работа, няма секторни пароли.
- Как очакваш да се разхождам? - Не знам. Ще ти бъде трудно да си крадец.
Анди! Някой иска ли малко Анди?
Търсите ли малко Анди? Можехте да се подсилите малко. Не? Добре. Анди!
Нека да го включим!
Добре. Още веднъж.
О, за Бог, не отново. Имаш тази ръка по-малко от седмица. Ще счупиш тъпото нещо.
Не, мога да го бия, Еди. Знам го.
Ще отида да си отрежа тъпата ръка, след като всичко, което ми трябва е броня като на редник мижитурка
Успокой се, Бърди. Може би Дядо Коледа ще ти донесе една за Коледа.
Ето. Трябва да те оправи за днес, приятел. Кръвта е приятна и чиста.
- Поддържаш добра грижа за него, нали, Бърд? - Да.
Убеди се, че не е ръждясал целия отвътре.
Нашето момче със сигурност е странно.
Тих. Твърде тих.
Знае кога да си затваря устата, това е всичко.
- Мисля, че донякъде е сладък. - Хей.
Не виждате ли, опитвам се да гледам анимация?
Хей, познай кой отново продава Анди.
Онзи хилавия, които ни осакати няколко седмици по-рано при пазарът.
Войнико.
Излизай.
Какво означава, че нямаш у себе си?
Ако ми давате името и адреса си, ще го пусна в пощата утре.
Ти си скапан боклук.
Това е нелепо.
- Хей, ти. - Най-накрая. Осъзнаваш ли колко време чаках?
Не повече, отколкото аз те чаках.
Зак.
Аз съм.
Макс.
Коя си ти?
Зак, аз съм.
Зак.
Макс.
Макс, това си ти
Ти си един Х5.
- Покажи ми бар кода си. - Макс, покажи му го вече.
Ти си 452.
Познавам те. Ти си от моята единица.
Точно така.
Аз съм Макс.
Макс?
Хайде. Нека те измъкнем от тук.
- Ами те? - Те не са в нашата единица.
Аз съм добре.
- Оценявам това, което правиш, Сам. - Няма проблем.
Кажи на Само Очите, че съм радостен да помогна.
Трябва да те предупредя. Той претърпя радикални медицински процедури.
Повярвай ми. Видях го целия.
Може би ще искаш да го срещнеш долу просто е същия.
- Никой от нас не искам някой да задава въпроси. - Както кажеш.
Ами, ъ...
Защо не започваме?
Някакви алергии, за които трябва да знам?
Предполагам, не. Да продължаваме на татък. Взимате ли в момента някакво предписано лекарство?
Допълнително витамини? Нещо за кожата ви?
Той дори не ме разпозна отначало. Държеше се сякаш никога не ме виждал.
Получил е куршум на главата. Логично е да има някаква познавателна повреда.
Зак беше водачът. Знаеше какво да прави във всяка ситуация.
А погледни го сега.
Толкова е изгубен.
Пускам му няколко допълнителни сканирания сега, но исках да ви покажа тези.
Повечето от главните му органи са био синтетични.
Това, което мога да кажа е, че те са по-ефективни и трайни от онези, които са заменили.
- Ами ръката му? - Изглежда, че има някакъв увреден нерв,
за това се присадили екзо скелет, за да подобрят двигателната функция.
Това е по напреднало от това, което ти имаш. Мантикор е създала върховно нещо.
Ако са толкова добри, как е станало така, че не са го поправили, за да може да си спомни името?
Паметта е сложно нещо.
Различните асоциации, които оформят памет са складирани в различни части от мозъка.
То е временната работата на дялат, да следи как тези неща са свързани...
- А неговият е бил повреден? - Точно така.
Но те са го заменили с кибернетична протеза,
Която изглежда е способна да възстановява тези връзки.
- Значи, има шанс, паметта му да се възвърне? - Възможно е.
Погледни това, което се случи с теб. Не беше достатъчно само да види лицето ти,
но когато чу името ти и прочете бар кода,
протезата е събрала фрагментите, за да оформя споменът, за това коя си.
- Ако го взема на място, където ще сме заедно... - Това може да активира повече спомени.
Може да се обърква понякога.
Няма да е способен да различава събитието, което се случва от това, което сънува.
Някои неща, може да изгуби, заради повреда на тъкани,
Но, от друга страна, има шанс, той да може да възстанови почти всичко.
- Кога ще знаем? - Трудно е да се каже.
Може да отнеме известно време.
Виждал съм те и преди.
Това е Лоугън.
Добро е да те видя, Зак.
Безпокоиш се за Макс? Най-голямата заплаха за нейната безопасност си ти.
Как го разбра?
Спомням си те.
Това е добър знак.
- Какво означава, че сте го изгубили? - Направиха ни засада.
- Кои са "те"? - Там имаше момиче, подсилено точно като него.
- Имате предвид, още един от Мантикор? - По начина, по който се движеше, трябва да е.
Да, и тя изчезна с неговото момче. Аз видях.
Искам го обратно. Струваше ми доста пенита и... аз го изпуснах.
Не се безпокой, Еди. Ние ще го върнем обратно.
Лукс, знаеш къде виси тоя, дето продаваше Анди, нали?
- Мястото се нарича Краш. - Направо тогава.
Вие двамата ще наблюдавате мястото.
Следващият път, когато си покаже физиономията, ще го хванете.
Ще го накарате да ви каже, къде птичката е отнесла редник Джо,
след това ще върнете момчето ни обратно.
- Това е добър план, Еди. - Така е, нали?
Е, защо по дяволите вие двамата още сте тук, а?
Не си ли спомняш?
Дойде тук веднъж, за да ме търсиш.
Беше ранен.
Всичко е наред. Докторът каза, че може да отнеме време
Седни.
Светлините изгаснаха. Време е да си лягаме.
Просто спря тока.
Вече не сме в Мантикор.
Мантикор?
Сладкият дом, за първите 10 години от нашия живот.
Ние избегнахме.
Изоставихме мисията си.
Получихме нова мисия.
Нарича се получаване на живот. Беше твоя идея.
Ти се грижеше за нас, за да си сигурен, че всички сме добре.
Другите. Къде са те сега?
- На различни места. - В безопасност ли са?
Не се безпокойте за това сега. Просто се концентрирай върху подобряването.
Хайде. Трябва да подремнеш.
Това не е моето легло.
Можеш да го ползуваш. Съквартирантката ми остана, в някакви приятели.
Добре дошъл у дома, Зак.
Макс!
- Не се меси в това. - Разкарай се.
Макс!
X5 - 599, аз имам сърце за теб.
Съжалявам.
- Какво не е наред? - Спомням си...
Всичко.
Аз те провалих. Провалих всички вас.
Не.
Аз позволих Мантикор да хване Брейн и да убие Тинга.
Не беше твоя грешка.
Дори им позволих да те убият.
Зак.
Погледни ме.
Какво са ми направили?
Какво съм аз?
Усещаш ли това? Това вътре си ти.
Ти ми спаси живота.
Това си ти.
Ти си някой, който ще пожертвува всичко, за да защити онези, които обича.
Обичам те, Макс.
Няма да позволя да ти се случи, каквото и да било отново.
Знам, че няма.
Знам.
Ставай.
Какво?
- Невероятно е. - Какво става?
Наноцити. Циркулират в неговият кръвен поток.
Само възстановяваща се, био машина, създадена, за да поправя повредена тъкан.
Четох теоретични документи за тях, но да ги видя в действителност...
Ако има наноцити, поправящи нещата, как така те не направиха това вчера?
- Хвана ме. - Това е машината.
- Каква машина? - Еди ме закачаше за нея почти всеки ден.
- Казваше, че ще филтрира кръвта ми. - Задник! Отсявал е Наноцитите ти.
Това обяснява защо нямаше възстановяване на тъкани. Не е можело да копира кръвният поток.
Еди каза, че изглеждам по-страхотен без кожа.
Поне можем да те изваждаме публично сега. Само трябва да те снабдим с чифт тъмни очила.
Задръж за секунда. Позволи ми да погледна нещо.
Затвори си око за секунда. Ще натисна малко, за да стимулирам очната протеза.
Отвори го.
А. Така си и мислех.
Покрито е с течен кристал, нещо, което използуват в HD телевизорите.
Предполагам, че Мантикор са искали да изглеждаш нормално, за да могат да те пращат на мисии.
Знаеш ли какво?
Имам нова мисия. Наречена е, получаване на нов живот.
- Можеш ли да повярваш? - Всъщност, не.
Ще поостана за известно време. Док каза, че повреденият нерв скоро ще зарасне.
Внимавай. Хората ще мислят, че си от железните глави.
Това е всичко, от което се нуждая!
Като заговорихме, чудя се дали можеш да ми направиш услуга.
- Сигурно. - Тези железни глави, с които беше.
Само Очите се опитва да ги проследят с месеци.
Надявах се, че би могъл да ми кажеш, къде се крият Еди и бандата му.
Ти...
- Ти си Само Очите. - Да. Ти знаеше това.
Лоугън направи, така че Само Очите разпространи за нас. Помниш ли?
- За да предупредим другите, че Лайдекър е след тях. - Да, да. Спомням си.
Помогна ни да планираме нападението на Мантикор.
Ти и Лайдекър извършвахте операция, докато ние влезем.
- Точно така. - Забавно е, как онази мисия премина встрани.
- Какво се опитваш да кажеш? - Просто го казах.
Хайде.
Нищо няма да ти кажа.
Какво, по дяволите беше това?
Не знам. Много съжалявам.
Лоугън не заслужава това.
Ти не беше на линия.
Знам. Съжалявам.
Предполагам, че все още ми е трудно да приема това, което се случи.
Търсейки вината в друг, освен в себе си.
Вече говорихме за това, Зак.
Както и да е, съжалявам.
Спомняш ли си нощта, в която решихме, че е време да спрем да бягаме и да спрем Мантикор?
Бяхме точно тук.
Спомням си.
Сякаш беше вчера.
Всичко се промени оттогава.
Мантикор изчезна.
- Какво имаш предвид? - Изгоря до основи.
Не се безпокой. Измъкнах всички.
Завършила си мисията.
Благодарение на теб.
Значи има още много от нас навън по света.
- Ще трябва много да внимават. - Надявах се, да ще кажеш това.
- Толкова за спокойствието в нормалния живот. - Какво е нормално, все пак?
Да.
Освен това, ние имаме един друг.
Както винаги.
Трябва да изчезвам на работа. Хайде.
Чакай тук. Ще се забавя само за секунда. ОК?
ОК.
Нормал!
- Какво си мислиш, че правиш с моето шкафче? - Твоето шкафче?
Не, Ъъ, не беше нищо. Мисля, че видях хлебарка.
Съжалявам, че не бях наоколо миналите няколко дни. Трябваше да направя нещо.
- Лекарско предписание. - Това е добре. Няма проблем.
Не исках да си мислиш, че съм изчезнала от теб, отново.
Вземи, колкото време ти е нужно. В края на краищата, здравето трябва да е най-важното нещо.
Между другото, казах ли ти колко впечатлен бях от работата ти напоследък?
- Добре ли се чувстваш? - Разбирам, че бях твърд с теб дете,
но това е само от любов. Разбираш ли, че е само от любов?
Както кажеш.
ОК.
Макс, защо не си ми казала, че моето момче отново е в града?
- Не знаех, че сте били близки. - Будалкаш ли се?
Преди, когато беше в Джейм Пони, той ми показа преки пътища през център.
- Помогна ми да спестя часове работа. - Даде ти допълнително време за дрямка и пиене.
Съвсем вярно. Вечно ще съм ти длъжник.
- Радвам се, че можех да помагам. - Трябва да дойдете в Краш тази вечер.
Какво ще кажете?
- Звучи добре. - Блестящо.
Осем часа, задна стая. Последния път там имаше стриптийз върху буре.
Винаги съм харесвал Скечи...
Така мисля.
Сега е претърпял напълно завръщане, а после?
Ще го върнеш обратно в Джейм Пони? Ще му помогнеш да получи място?
- Сънят оживява. - Наистина не съм мислела за това.
Просто съм радостна, че той се върна.
Нещата изглеждат наред сега. Крайно време е.
- Кой спечели? - Би ме с 10.
- Не беше голяма работа. - Не беше честна борба, с тази кибер ръка.
- Мисля, че и аз трябва да взема някоя. - Може би трябва да опиташ да получиш кибер ръка.
- Това, което мога да използвам наистина е друга бира. - Мисля, че е мой ред да купя.
- Ще дойда с теб. - Сядай, шест доларов, човеко.
Макс, Макс, Макс, мога ли да ти задам въпрос?
Има нещо малко особено за брат Зак.
Като какво например?
- Не се държи като, който и да е брат, който съм виждал.
- Ако имаш нещо за казване, изплюй го.
Изглежда ми сякаш е увлечен по теб, къдрокоске. Ако ме питаш.
- Не се бъркай в това. - Просто казвам.
Недей. Не искам да знам, какво става в болния ти мозък.
- Това заболя. - Истината винаги го прави.
Може ли да я напълниш?
- Оу. - Съжалявам.
Чудя се, защо ли се забави момичето ми.
Е, аз и подадох ръка, но тя щеше да я отхапе.
Ето го и нейният рицар в блестящи доспехи.
Бог забранява нашият малко Макс да влачи тежка кана с бира в нейните деликатни ръце.
- Хм. - Какво?
- Макс. Къде е тя? - Сигурно твърде много е изпила.
Тръгна си с двама нейни приятели от железните глави.
Хей, Еди, мислиш ли, че тя има наноцити в себе си, като нашето момче?
- Закачи я на машината и разбери. - Първо по-важните неща.
Ще намерим войничето, и ще започнем да ги човъркаме и двата.
Скоро, ще трябва да имаме свеж запас от органи за нашите приятели през морето.
- Не се безпокой, любима. Не си мъртва. - Не още.
- Какво искате от мен? - Искаме момчето си обратно. Къде е той?
От къде да знам? Той избяга от мен.
- Сама ли беше в бара? - Ъъ, не забелязах.
- А ти, Тък? - Ъъ - Ъъ.
- Какво правеше, когато я взехте? - Вземаше кана с бирата.
- О, кана? - Добре, аз съм голям пияч.
О, млъквай.
Елате тук.
Елате тук!
Може нашето момче да е било също там, точно под носовете ви.
- Проверихте ли задната стая? - Не знаех, че има такава. А ти, Тък?
Вие, некадърници!
Заключете я.
Не се безпокой, Еди. Този път ще проверим отзад, отпред и цялото място.
Само да изляза, всички ще...
Зак!
Макс! Какво ти направиха? Добре ли си?
Добре съм. Може ли да свалиш тези от мен?
Не знам какво щях да правя, ако ти се беше случило нещо.
- Зак. - Няма да позволя на някой да те нарани.
Спри!
Какво не е наред? Обичам те.
Искам нещата между нас да са такива, каквито трябва да са.
Нещата между нас, никога на са били такива.
Но аз си спомням.
Това е той, нали?
Как може да обичаш него, а не мен? Той ни предаде, Макс!
- За какво говориш? Кой? - Лоугън.
Той работеше против нас. Затова мисията се обърка.
- Свали тези белезници. Можем да поговорим... - Той е предател. Трябва да ми повярваш!
Грешиш. Направили са ти нещо в Мантикор.
- Умирах за теб! - Зак.
Той ми направи това!
- Той е причината, аз съм това! - Зак!
Спри!
Сега ще плати за това, което направи...
и на двама ни.
Зак! Зак!
Зак!
- Да. - Махни се от апартаментът, веднага!
- Макс, какво не е наред? - Зак. Идва при теб. Излизай!
Лъжец!
- Зак, не прави това! - Махни се от пътя ми, Макс.
Той ще бъде добре. Физически, все пак.
- Какво имате предвид? - Черепната протеза. Работи все още.
Но шокът е претоварил схемата. Тя го е изтрила.
Тогава...
Няма да си спомня нищо, което се е случило, откакто е бил включен.
- Нищо? - Ще бъде просто както преди.
Той няма да разпознава лицето ти.
Не и докато не го свърже с името ти, и т. н...
И какво? Всичко ще завърши по същият начин?
Каквото и да са му направили в Мантикор, за да преследва Лоугън, е все още вътре.
Добър облог е, че рано или късно... това ще се случи отново.
- Може ли да получим минута? - Да, да.
Не трябва да завършва по същият начин.
Може би този път ще можем да го накараме да разбере, че аз не съм заплаха.
Имам нужда от него, Лоугън. Сега, повече от когато и да било. Не искам да го губя.
Но не мога да рискувам, да загубя теб.
Трябва да му позволя да си отиде.
Мога да използувам връзките си, да му дадат нова идентичност.
Той може да получи ново начало другаде.
Шанс за нормален живот.
Това е, което той винаги искаше.
Буден сте.
- Кой сте вие? - Аз съм. Бъди.
Не ме ли помниш?
Добре, доктор Кер каза, че това може да се случи.
- Кой? - Докторът, който те лекува след произшествието.
Казва, че може да имаш някаква загуба на паметта.
Името ти е Адам. Адам Томпсън.
Работеше в ранчото ми от трите години.
Караше един от нашите камиони към Сиатъл, когато се спуква гума, и те е изкарва от пътя.
Познато ли ти е нещо от това, а?
Не.
Добре, Док каза, че може да отнеме време. Както казваме, да хващаме пътя и да се прибираме.
Мери ще ти сготви каквото искаш за обед. Не ти ли звучи добре?
Да. Всъщност, така е.
Задръж.
Познавам ли ви?
Не, не мисля.
Мисля за Зак всеки ден, и просто се надявам, че той е в безопасност и щастлив,
живеейки нормалният живот, който винаги е искал, животът, който заслужава да има.
Да му позволя да си тръгне беше най-трудното нещо, което някога съм правела,
но понякога трябва да правите жертва, за да защитите онези, които обичате.
Научих това от брат си.
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2001